Ildikó Márky: Ostinato
Írta: Galgóczi Tamás | 2008. 08. 16.
![Főkép](https://ekultura.hu/uploads/2664.jpg)
És eltelik öt perc, amit természetesen végigbeszél, de ettől függetlenül (vagy éppen ezért) úgy érzem, egy lépéssel sem jutottunk közelebb problémájához, a határozott haladástól eltérít bennünket a számtalan apró részlet, melyek ugyan látszólag összefüggenek az eredeti gondolattal, de valahogy nem akar tisztulni a kép. Még jó, hogy nem válik zavarosabbá.
S bár társalkodónőnk több ízben hangsúlyozza, hogy most aztán tényleg eljön az igazság pillanata, mert az évek múlásával egyre erősebbé vált benne a szembenézés, a tisztázás igénye - nos ez valamiért nem érvényesül, eltemetődik az emléktöredékek, no meg a bőségesen áradó szavak alatt.
A regény címe is erre utal, hiszen az eredetileg zenei kifejezés makacs ismétlést jelent. A regényben is felbukkan pár rendre visszatérő emlék, amelyek önmagukban komoran merednek az elmúlt évek tava fölé, de tisztánlátás nélkül nem tudjuk kivenni, vajon mészkő vagy gránit dacol a mindent elsimító időhullámokkal.
Azért egy panaszszavam sincs, mivel kedvtelve hallgatom: érdekelnek az apró történetek, melyeket életéből merít, bennük múlt és jelen váltakozik rapszodikusan, közben nézem a nőt, s arra gondolok, hogy vajon eljut-e az önmaga által kitűzött célig.
Idegenbe menekült értelmiségi gondolatok, tehetős családot idéző emlékek, ’56 utáni beilleszkedési gondok, kiegészítve életében fontos férfiakkal kapcsolatos - máig nem tisztázott érzésekkel, viszonyokkal.
Több ízben úgy éreztem, egyfajta fordulóponthoz ért házasságában, férje valahogy bizonytalan státuszban leledzik, bár nyilvánvaló, mennyire szüksége van a férfi megnyugtató közelségére.
A képzeletbeli „beszélgetésünk” kurtán-furcsán ér véget, ki tudja, mikor futunk össze újra, hogy megismerjük a történet végét. Aminek persze, miként az életnek, sosincs vége, legfeljebb mi kerülünk ki végérvényesen a képből.
Hiszen itt is számtalan ízben nyúlunk vissza egy-két generációval korábbi mondatokhoz, jelenetekhez, melyek különböző mértékben ugyan, de meghatározóak mesélőnk számára. Így válik folyamatossá, végtelenné a történet, aminek eredeti (legalábbis még úgy rémlik) célja egy (vagy több) viharos időszak személyes feldolgozása, „helyrerakása” volt.
Azt egy percig sem állítom, hogy a könyv elolvasása után bárki „képben lesz” az 56-os eseményeket illetően, de talán egy kicsit jobban megérti világgá menekült honfitársaink beilleszkedési gondjait.
A kötet itt is megvásárolható